Author: Robesz
Last saved by: Pintér Róbert
Company: ittk

Pintér Róbert (ITTK)

Európa információs társadalom politikája a Bangemann-jelentéstől az e-Europe programig 

Tartalom:

1	Bevezetés
1.1	Az információs társadalom politika európai gyökerei
1.2	Az európai információs politika különböző szintjei
2	Európa információs társadalom politikája: a Bangemann-jelentéstől az e-Europe programig (1993-1999)
2.1	A kihívás felismerése (1993)
2.2	1994: az információs politika nagykorúsodásának éve
2.2.1	A Bangemann-jelentés
2.2.2	Akcióterv – „Európa útja az információs társadalom felé”
2.2.3	Az Információs Társadalom Projekt Iroda (ISPO) felállítása 
2.2.4	4-ik keretprogram: a technológiai programok integrációja
2.3	Az információs politika intézményrendszerének kiépítése (1995-1999)
2.3.1	G7 konferencia (1995)
2.3.2	Az Információs Társadalom Fórum felállítása (1995)
2.3.3	Új hivatalos közlemények és az 1994-es akcióterv felülvizsgálata (1996-1997)
2.3.4	Előtérben a promóció és az új kutatási-fejlesztési keretprogram (1998)
3	Az Európai Unió, mint információs társadalmak sokasága 
3.1	Alaptrendek és alapadatok
3.2	Információs társadalom sikerországok
4	Befejezés

Bibliográfia
Hasznos linkek
Fogalomtár

1.	Bevezetés

1.1	Az információs társadalom politika európai gyökerei

Az Európai Unió információs politikájának gyökerei még a Közös Piac hetvenes évekbeli történetében kereshetők. A Közös piaci országok miniszteri tanácsa 1978-ban hozta létre az első ötéves kísérleti programot, amelynek témái között szerepelt az információs társadalom, és számos kutatócsoportot foglalkoztatott. Az első egész társadalmat érintő átfogó informatikai program pedig a nyolcvanas évek elején Franciaországban indult el, ez volt a Minitel-rendszer kiépítése, amely több millió ingyenesen kihelyezett terminál-képernyővel számos szolgáltatást nyújtó hálózatba kapcsolta össze a telefon-előfizetőket, jócskán megelőzve az Internet korszakot az emberek technológiai integrációjában.

A későbbi európai információs stratégia mégis az Európai Unió bizottsági rendszeréből nőtt ki. Itt ötvöződött ugyanis a tudománypolitika informatika központú fejlesztése és a piaci érdekeik miatt az ugyanabba az irányba mozduló vállalkozások továbblépési igénye. Ennek megfelelően az információtechnológia (IT, később információ-és kommunikációtechnológia, IKT) az 1980-as évek elejétől központi helyet kezdett el betölteni a programok között. Nevesül ekkoriban indultak el a következő hivatalos európai programok: az ESPRIT (az információs technológiáért, 1984-től), a RACE (a fejlett kommunikációért, 1985-től), a telematikai alkalmazásfejlesztési programok 1986-tól: az AIM (az egészségügyért), a DRIVE (a közúti szállításért) és a DELTA (a távoktatásért). Végül ezek a különálló részprogramok 1994-ben, az Európai Unió információs politikájának nagykorúsodásakor az egységes 4-ik keretprogram részévé váltak. 

Európa számára az információs szektor (a médiától a távközlésig) kezdetben csupán az Egyesült Államokkal és a Japánnal szemben folytatott versenynek egy új, elsősorban technológiai vetülete volt – egészen a kilencvenes évek közepéig, amikortól egyre inkább egy átfogó fejlesztési politika keretévé vált. A folytonos európai frusztráció – ami Nyugat-Európában az USA-tól és Japántól (Ázsiától) való gazdasági-technológiai és részben kulturális félelmet, Kelet-Európában pedig a Nyugat-Európával kapcsolatos kisebbrendűséget jelenti – napjainkban a földrész összefogásával enyhülni látszik. Az információs társadalom a széttagolt Európa újraegyesülésének történelmi esélyét is felkínálja. Ehhez azonban egy átfogó fejlesztési politikára van szükség, ami tisztán új technológia helyett új társadalmi lehetőségeket is lát az információs eszközök alkalmazásában. Erre a felismerésre az 1990-es évek végére jutottak el Európa döntéshozói az eEurope, majd az eEurope+ 2003 programok elindításával.

1.2	Az európai információs politika különböző szintjei

Az információs stratégia a nagyvilágban, mint központi politikai program az 1990-es évek elejétől vált meghatározóvá a közép-és hosszútávú politikai tervezésben. Attól tekinthető új minőségnek, hogy összekapcsolja a korábban különálló területként kezelt információs infrastruktúra fejlesztését, a társadalom egyes területeinek informatizálását és az információs iparfejlesztést. Ennek az új politikai ágazatnak ezt követően vezető szerep jut a gazdasági, az oktatáspolitikai, a tudományos, és lassacskán a társadalompolitikai célok meghatározásában is. A kulcs az emberi erőforrások újfajta hasznosítása és összekapcsolása a szédületesen fejlődő informatikai infrastruktúrával.

Az Európai Unióban az információs politika – akárcsak minden más ágazati politika – többszintű. Az egyesülő Európa egy eleddig nem látott új szervezeti formát hozott létre, a hálózati államot, amelynek segítségével kreatív módon próbál elébe menni a globalizációs és lokalizációs kihívásoknak. A hálózati állam olyan komplex intézményrendszer, amely kombinálja a különböző – helyi, regionális, nemzeti és szupranacionális – döntési szinteket. A tárgyalásokat a különböző szintek meghatározott rendben végzik, sajátos asszimetriát képezve a szubszidiaritás elve mentén. Azaz a döntéshozást minél inkább próbálják közelíteni a döntések végrehajtásának szintjéhez, illetve ahol azok a hatásaikat kifejtik. 
Az EU-ban jelenleg együttesen alkalmazzák a föderációs és konföderációs elveket:
-	konföderális (kormányok közötti): a védelmi politika, a rendőrség és a közpolitikai kiadások,
-	föderális (nemzetek feletti): a monetáris politika, a kereskedelem, az állampolgárok tartózkodása és a tőke-javak-emberek áramlása
-	vegyes: a külpolitika, a környezetvédelem, az adópolitika és a bevándorlási politika.

Így az európai intézményrendszer szervezeti rajza sokkal közelebb van egy hálózathoz, mint egy fa-szerkezethez. A különböző szintek együttes munkálkodásának – a hálózati állam működésének – a célja re-legitimálni az európai politikai rendszert, miközben lehetővé teszi annak rugalmas működtetését. 

A hálózatnak nincs igazi központja, miközben mégis érvényesül benne az alá-fölérendeltség. Kapcsolódási pontjai vannak, különböző jogosítványokkal, de ezek mégis kölcsönösen függnek egymástól, egyetlen rész sem veheti figyelmen kívül a másikat, mert az az egész rendszer működését kérdőjelezi meg – ez a fő különbség a politikai hálózat és a központosított politikai struktúra között. 

Ebben a hálózati működésmódban – mint ahogy azt a későbbiekben látni fogjuk – az információs politika is többszintű. A politikai célkijelölés nemzetek feletti – szupranacionális – de a végrehajtás ettől alacsonyabb szintű, vagyis bevonja a nemzeti információs stratégiákat, a regionális szintű információs fejlesztést és a lokális – akár térségi, akár települési – programokat. A következőkben mi elsősorban a szupranacionális politikai szintre fogunk koncentrálni – így nem foglalkozunk sem az egyes nemzeti, sem a regionális információs politikai törekvések részletesebb bemutatásával.

2.	Európa információs társadalom politikája: a Bangemann-jelentéstől az e-Europe programig (1993-1999)

2.1	A kihívás felismerése (1993)

Az Európai Unió az 1990-es évek elején ismerte fel, hogy az informatika területén tapasztalható több évtizedes fejlődés elért egy olyan fokot, amikor már a terület önálló kezelésére van szükség. Az információs és kommunikációs technológiák az ipari forradalomhoz hasonló változást generálnak. A megjelenő digitális elektronika új szolgáltatásokat és eszközöket tett-tesz mindennapivá, miközben a hang, a kép és a szöveg együttes alkalmazása révén egy területre tömöríti a korábban önálló távközlést, médiát és informatikát. Mindez gazdasági téren versenyképességi, munkaszervezési és foglalkoztatottsági kérdéseket vetett fel. Ugyanakkor az új eszközök széleskörű terjedése mind gazdasági téren, mind a társadalom egészét illetően magával hozta egy ’információs társadalom’ megjelenésének a lehetőségét. Erre a kihívásra az Európai Uniónak mihamarabb választ kellett adnia.

1993-ban publikálta az Európai Unió Bizottsága az első átfogóbb jelentését az információs társadalomról. A „Növekedés, versenyképesség és foglalkoztatás: a XXI-ik századba való belépés kihívásai és pályái” (White Paper ’Growth, competitiveness and employment: the challenges and courses for entering into the XXIst century’) címmel publikált Fehér Könyv gyakorlatilag az információs korszak jelentőségének hivatalos európai elismerését jelentette. A Könyv a technológiai evolúcióban azt a folyamatot látta, amely információs társadalomban jelöli ki az európai társadalom jövőjét. Ezen belül a hangsúlyt egy pán-európai információs infrastruktúra felépítésére helyezte, ami elősegítheti a gazdaság megújítását, a gazdasági növekedés felgyorsulását és erősíti a versenyképességet, így lényegében új piacokat és munkahelyeket hoz létre. Vagyis középpontjában elsősorban gazdasági célokat találunk és a gazdaságon túli-kívüli társadalmi igényekről és lehetőségekről nem beszélt.

Később ezen Fehér Könyvben foglaltak hatására 1993 decemberében a brüsszeli Európai Tanács felkért egy szakmai szakértői csoportot, hogy készítsen jelentést az információs társadalomról és fogalmazzon meg konkrét javaslatokat az információs fejlődés előmozdítására. Ez a szakértői anyag 1994-ben látott napvilágot és Bangemann-jelentés néven vált híressé, elfogadottá téve az információs célkitűzéseket az európai politikán belül, információs intézkedések sorozatát elindítva.

2.2	1994: az információs politika nagykorúsodásának éve

2.2.1	A Bangemann-jelentés

Az 1994-es év az európai információs politika nagykorúsodását hozta magával, elismert hivatalos politikai irányvonallá téve azt. Az 1993-as Fehér Könyv által kért szakértői jelentés – a Bangemann-jelentés – 1994 júniusára készült el. A jelentés összeállítását az Európai Bizottság korábbi elnök-helyettese, Martin Bangemann irányította, számos iparági szakértő és felhasználó-fogyasztó segítségével. Az „Európa és a globális információs társadalom – Ajánlások az Európai Tanács számára” címet viselő anyagot az Európai Tanács június 24-25-i korfui konferenciáján ismertették az illetékesekkel. A jelentés hangsúlyozta, hogy az Európai Tanács aktívabb beavatkozására van szükség az európai vállalkozások nemzetközi versenyképességének megőrzéséhez. Egyrészt a már folyó liberalizációs folyamat felgyorsítására, ugyanakkor a működő szolgáltatások működésének fenntartására és egységességének biztosítására. A politikai beavatkozáson túl azonban a jelentés kiemelte, hogy az információs infrastruktúra kiépítésének és működtetésének finanszírozása elsősorban mégiscsak a privátszektor felelőssége. Más részről ehhez biztos jogi-szabályozási háttérkeret szükségeltetik és az Európai Unió, illetve a tagországok jogi munkájának összehangolása – ez az európai információs politika legnagyobb kihívása.

A jelentés sürgette az Európai Unió illetékeseit, hogy tegyenek hitet a piac működése mellett. Mit jelentett mindez?
-	a vállalkozói mentalitás megerősítését,
-	a gazdaság új dinamikus ágazatainak előtérbe állítását és
-	közös szabályozási rendszer kidolgozását.

Mit nem jelentett mindez?
-	több közpénzt vagy pénzügyi támogatást, dotációt illetve
-	protekcionizmust vagy dirigizmust. (Bangemann-jelentés…, 1998: 46)

A Bangemann-jelentés tíz alkalmazási célterületet jelölt meg a telematikai eredmények elterjesztésére, ami teljes egészében megegyezik az 1993-as Fehér Könyv tíz kiemelt területével:
-	távmunka,
-	távtanulás,
-	egyetemközi és kutatóközpontok közötti hálózatok,
-	telematikus szolgáltatások a kis-és középvállalkozások számára,
-	közúti közlekedési menedzsment rendszerek,
-	és légi közlekedési ellenőrzés,
-	egészségügyi hálózatok,
-	a tendereztetési folyamatok számítógépesítése,
-	egy egész Európát átfogó kormányzati hálózat, és végül
-	városi információs szupersztráda kiépítése.

Ezeken a területeken fogalmaztak meg elsősorban gazdasági vonatkozású ajánlásokat, melyek három nagy csoportba sorolhatók.
-	Szabályozás: A javaslatok előrelépést sürgettek a szabályozás terén – ami főleg összehangolt liberalizációs politikát jelentett, a díjszabások rendezését és az adóterhek csökkentését. Ezzel párhuzamosan az európai szabványosítási politika felülvizsgálatát is kérték, hogy a hálózatok kölcsönös csatlakoztathatósága, valamint a szolgáltatások és alkalmazások üzemeltethetősége megoldható legyen. A cél a kritikus felhasználói tömeg elérése volt, ehhez pedig népszerűsíteni kellett az alkalmazásokat. 
-	Jogok védelme: A szellemi tulajdonjogok védelme, a személyiségi jogok és a magánélet tiszteletben tartása illetve az elektronikus védelem. Fogyasztói bizalom nélkül és a tranzakciók biztonságának biztosítása nélkül nem lehetett sem akkor, sem később gyorsan és hatékonyan információs társadalmat építeni. Ez a felismerés évekkel később is időszerű, ha az elektronikus kereskedelemmel kapcsolatos problémákra gondolunk. 
-	Infrastruktúra és alapszolgáltatások: Az információs társadalom működéséhez az infrastruktúra bővítésére és szabályozott működtetésére van szükség, mint biztos alapokra. Ez szélessávú hálózatokat, mobil és műholdas rendszereket jelent. Ezeken pedig szabványos transz-európai alapszolgáltatásoknak kell futnia, ideértve az elektronikus postát, adat-állomány átvitelt és videó-alkalmazásokat.

A Bangemann-jelentésben a legfontosabb azonban a versenyszellem, az a hit, hogy a szabad, de jól szabályozott egyenlő feltételekkel zajló versengés építheti fel a legjobb információs társadalmi formációt. A bangemanni javaslatoknak a hátterében az a feltételezés állt, hogy az információs forradalom új piacokat hoz létre, és egyben megváltoztatja a gazdaság működésének logikáját. Bár a Bangemann-jelentés piacközpontú forradalomról beszélt, évekkel a jelentés után, amikor már Bangemann-nak nincs hatása az Európai Unió információs politikájának irányvonalára, jól látható, hogy inkább csak az anyagban és nem a valóságban volt szó piacközpontú folyamatokról. Olyan ideológiai nézőpontot képviselt a jelentés, amely az információs társadalmat inkább szűken, csak gazdasági vonatkozásaiban látta és láttatta. Feltehetőleg ez is nagyban hozzájárult ahhoz, hogy az 1990-es évek végén maga Bangemann otthagyta a politikai pályát és a magánszektorban helyezkedett el, amikor az információs politika a gazdasági alapok felépítése után az információs társadalom szociális-kulturális vonatkozásainak kibontakoztatására kezdett el koncentrálni. 

2.2.2	Akcióterv – „Európa útja az információs társadalom felé”

A Bangemann-jelentés júniusi megvitatását követően hamar lendületbe jött az európai stratégia-gyártó gépezet és az Európai Bizottság az Európai Tanács felkérésére már 1994 július 19-én bemutatta az „Európa útja az információs társadalom felé: Akcióterv” (’Europe's way to the information society. An Action Plan’) című anyagát. Az akcióterv eredetileg az 1994-es és 1995-ös évekre írt elő feladatokat, de folyamatosan felülvizsgálták és naprakész tennivalókat jelöltek ki a későbbi időszakokra is. 1996-ban az akciótervet átnevezték folyamatos akciótervvé és hatályát kiterjesztették egészen 1998-ig. Érvényét csak az őt felváltó eEurope akcióterv megjelenésével vesztette el.

Az eredeti 1994-es akcióterv négy fő cselekvési területet jelölt ki:
1.	Szabályozási és jogi környezet: a jogi-szabályozási környezet adaptációja szükséges az új környezethez. Ennek legfontosabb része az infrastruktúra liberalizálásához elengedhetetlen feltételek biztosítása. További intézkedések írt elő az akcióterv a következő területeken: 
a.)	az univerzális szolgáltatások meghatározása és gazdasági hátterének megteremtése,
b.)	összekapcsolódás (interconnection) és interoperabilitás biztosítása,
c.)	szellemi tulajdonjogok védelme,
d.)	elektronikus és törvényi védelem,
e.)	média-ellenőrzés és 
f.)	nemzetközi jogi vonatkozások (pl. bővítésre váró országokkal kapcsolatosan)
2.	Infrastruktúra és tartalom: a transz-európai hálózati programok, szolgáltatások, alkalmazások és tartalom előállítás ösztönzése. Az Európai Bizottság szándékai szerint a magánszektor kezdeményezéseinek katalizátoraként kíván működni elsősorban az újonnan (1994 decemberében) felállított Információs Társadalom Projekt Iroda (Information Society Project Office – ISPO) révén.

Az ISPO-ról bővebben ld. később!

3.	Társadalmi és kulturális szempont: az akcióterv szakértői csoport felállítását kezdeményezi az információs társadalom privát, szakmai és közéleti hatásainak elemzésére, hogy további lépéseket tehessenek. A cél az európai nyelvi valamint kulturális sokszínűség és különbözőség megőrzése.
4.	Az információs társadalom promóciója: az információs társadalom lehetőségeinek és veszélyeinek ismertetése kiemelkedő feladat, mind a társadalom egésze, mind bizonyos szűkebb csoportok számára.
Az 1994-ben kibontakozó Európai Uniós információs politika tehát elsősorban gazdasági, másodsorban jogi-szabályozási és harmadsorban promóciós feladatként értelmezte az információs társadalommal kapcsolatos tennivalókat. A legfontosabb kulturális és szélesebb társadalmi kihívások terén azonban lemaradás érzékelhető, hiszen 1994-ben még csak elhatározták, vizsgálódni fognak ezen a téren, miközben a többi területen már jelentős előrelépéseket értek el. Ez a társadalmi érzéketlenség-lemaradás egyébként egészen az 1990-es évek végi szemléletváltásig jellemezte az európai irányvonalat, amikor is megkezdődött az információs társadalom eredményeinek széleskörű, társadalmi terítése.

2.2.3	Az Információs Társadalom Projekt Iroda (ISPO) felállítása 

Az Akcióterv által is említett ISPO létrehozására 1994 decemberében került sor a célból, hogy koordinálja és támogassa az információs társadalommal kapcsolatos teendőket. A hivatal főbb feladatai részletesen:

1998-ban a hivatalt átnevezték, projekt-irodáról promóciós irodára (így a rövidítése változatlanul ISPO maradt). Mindez a kezdeti európai politikai irányvonal hangsúlyeltolódását jelzi a projektek támogatásáról a társadalmi tudatosságra és ismeretterjesztésre.

-	Központi információs hivatalként adatok és információk szolgáltatása az elektronikus és hagyományos médián keresztül.
-	Az információs társadalommal kapcsolatos tudatosság növelése és promóciós akciók.
-	Az információs társadalom projektek és akciók teljes körű dokumentálása.
-	A legjobb megoldások (best practices) megtalálása és közvetítése.
-	Az európai információs társadalom szereplői közötti hálózat támogatása.
-	Bizonyos célzott információs társadalom projektek és promóciós akciók segítése.

Ezzel megteremtődött az a központ, amely a mai napig a legbiztosabb tárháza az európai információs társadalommal kapcsolatos adatoknak és már az információs politika kezdetétől lehetővé tette a reflexív viszony kialakítását a legújabb fejlesztésekkel kapcsolatban. Így gyakorlatilag a folyamatok és lépések visszakereshetők a kezdetektől a legfrissebb akciókig, mivel jól dokumentáltak.

2.2.4	4-ik keretprogram: a technológiai programok integrációja

1994, mint az információs politika kulcséve a korábban széttagolt technológiai programok integrációját is magával hozta. A koncentráció a már említett, ESPRIT, RACE, AIM, DRIVE és DELTA kutatási és fejlesztési programokat érintette. Mindezeket a programokat felújították és kibővítették a keretprogramon belül. Így lényegében az összes közösségi kutatási és technológia-fejlesztési program egyetlen keretprogram irányítása alá került – kivéve a nukleáris vonatkozásúakat, amelyek önálló programban folynak. A program az 1994-1998 közötti időszakra vonatkozott, folytatása pedig az 1998-ban indított és 2002-ig érvényben lévő 5-ik keretprogram.

Jól látható tehát, hogy az 1994-es év fordulópont volt az Európai Unió technológiával kapcsolatos politikájában is. Ennek következtében a korábban különálló területeket egységesen kezdték el kezelni. A technológiai gazdasági és társadalmi hatásainak minél hatékonyabb koordinálására egyéves vizsgálódás után (Fehér Könyv, Bangemann-jelentés) önálló Akciótervet (Európa útja az információs társadalom felé) dolgoztak ki, illetve integrálták a kutatási és fejlesztési programokat (4-ik keretprogram), majd önálló hivatalt hoztak létre az információs társadalommal kapcsolatos projektek kezelésére és a megfelelő promócióra (ISPO). Azóta az információs politika meghatározóvá vált a gazdaságpolitikai és a tágabb társadalmi célok meghatározásában is. Ezen felismerések és lépések nyomán az Európai Unió jövőjeként egyre inkább egy kulturálisan sokszínű információ társadalom képe látszott kibontakozni.

2.3	Az információs politika intézményrendszerének kiépítése (1995-1999)

2.3.1	G7 konferencia (1995)

A legfejlettebb államokat tömörítő G7-ek miniszterei 1995-ben tartották első, teljesen az információs társadalom témájának szentelt konferenciájukat. Az 1995 február 25-26-án megrendezésre került konferenciának az EU székhelye, Brüsszel adott otthont. Az esemény záródokumentuma nyolc fő elvet fogadott el az új számítástechnikai, távközlési és médiahálózatok támogatására, ill. konkrét lépésként 11 nemzetközi pilot projekt elindításáról határozott, amelyek célja az információs társadalomban rejlő lehetőségek bemutatása és a fejlődés elősegítése volt. 

Jacques Santer – az Európai Bizottság elnöke – megnyitó beszédében felvázolta mit jelenthet az Európai Unió népei számára az információs fejlődés: „az információs társadalom az Európai Unió számára különleges lehetőséget kínál versenyképességének fokozására és a kontinens minden lakója jólétének biztosítására. Ez reális ösztönzést jelent, hasonlót ahhoz, mint amit a 80-as években rövid és középtávon az egységes piac létrehozása jelentett.” (Miniszteri Konferencia…, 1998: 84) 

Hatásában tehát csak a legnagyobb folyamatokhoz lehet hasonlítani az információs társadalom építését, amely ugyanakkor számos lehetőséget és veszélyt tartogat Európa számára. A folytatásban Santer úr leszögezte, hogy az: „információs társadalom sikerének feltétele az, hogy a társadalom minden rétegéhez eljusson. Ez a gyakorlatban a munkavégzés új útjainak integrálását, új egészségügyi technikákat, új közlekedési rendszereket, új oktatási módszereket és lehetőségeket, új képzést és követelményeket, új multimédiás szolgáltatásokat, a környezettel és a természeti erőforrásokkal való új szemléletű és intenzívebb törődést jelent. Lényegében az információs társadalom szorosabb integrációt, részvételt, szolidaritást követel. Ennek az elem választéknak mindhárom tagja nemcsak olyan, ami ismerős az Európai Unió számára, de a történelmünk is azt mutatja, hogy ezek a siker zálogai a fejlődésben.” (uo.)

Vagyis az információs társadalmi fejlődést már annak kezdetekor az európai integráció szerves folytatásaként, részeként képzelték el, amely a legalapvetőbb Európai Uniós alapelveken – integráció, részvétel és szolidaritás – nyugszik. Az elveken túl megfogható valósággá pedig először a munkahelyeken, a szociális ellátó rendszerekben, a közlekedésben és az oktatásban válik. Végül pedig fontos, hogy az információs társadalom az egység megteremtésén túl ugyanakkor az európai kulturális sokszínűség megőrzésére is képes lehet: „[d]e van egy másik oldala is az információs társadalomnak, amely számunkra, európaiak számára különösen vonzó. Ha ugyanis az információs társadalmat jól kezeljük, gyönyörű lehetőségeket teremt kreatív elméink, a fiatal generációk számára és arra, hogy virágozzék és fejlődjön az európai kulturális sokszínűség. Az információs társadalom gyakran úgy jelenik meg, mint egy homogenizáló elképzelés. Ám sikerének éppen az a feltétele, hogy a szolgáltatásoknak, amit nyújt, heterogénnek, adaptálhatónak és különböző kulturális hagyományokra és különbségekre nyitottnak kell lennie. A modern információs rendszerek flexibilitása és sebessége erre természetesen lehetőséget ad. Az Európai Unió számára az az igazi kihívás, hogy egy ilyen egységgé alakítsa a jelenlegi különbözőséget.” (uo.)

Lényegében az információs társadalom az Európai Unió politikájába valamint célkitűzéseinek rendszerébe teljesen beleilleszthetőnek bizonyult. Az EU már a kezdetektől sokkal inkább a lehetőségeket, semmint a veszélyeket érzékelte, kihívásként és nem fenyegetésként élve meg a változásokat. A hagyományos európai értékek és törekvések összeegyeztethetőek az információs trendekkel, az EU korábbi stratégai törekvései az integrációra, a versenyképesség és a sokszínűség megőrzésére változatlanok maradtak, de egy új környezetben kezdtek el érvényesülni.

2.3.2	Az Információs Társadalom Fórum felállítása

Ugyanebben a hónapban, 1995 februárjában döntött az Európai Bizottság, hogy Információs Társadalom Fórum néven állandó szakértői csoportot hoz létre. A fórum felállítását az indokolta, hogy olyan szervezetre volt szükség, amely képes az információs társadalom körüli vita koordinálására, miközben hivatalosan is folyamatosan reflektálhat az új kihívásokra és eseményekre. Ugyanakkor azonban a fórumon belül az információk áramlása kétirányú: az Európai Bizottságnak is szüksége van információkra arról, hogy mit gondolnak a polgárok illetve a gazdasági szakemberek a hivatalos információs politikai irányvonalról. És persze a fórumon keresztül is szerezhetők információk a tervezett politikai irányvonalról. A Fórumnak megközelítőleg száz tagja van: gazdasági szereplők, felhasználói és fogyasztói szervezetek, regionális és helyi hivatalok, civilszervezetek, munkaadói szervezetek és szakszervezetek képviselői.

A Fórum elsődleges feladata a szociális, társadalmi és kulturális aspektusok minél behatóbb vizsgálata, hogy az 1994-es Akcióterv féloldalasságát, túlzott gazdaság-központúságát a jövőben enyhíteni lehessen. A Fórum tézisei szerint „[a]z európai hozzáállás túlmegy a szabályozási szerkezet megvalósításánál, technológiai és gazdasági értelemben, illetve az információs infrastruktúra létrehozásánál. Az „információs társadalom” fogalma az Európai Unió globális áttekintésének szükségességét fejezi ki. Nagy súlyt helyezünk arra, hogy megakadályozzuk a kétrétegű társadalom kialakulását, amelyben a lakosságnak csak egy része férhet hozzá az új technológiához (és ezzel az információ fontos forrásaihoz), használhatja és élvezheti annak összes előnyét.” (Az információs társadalom fórumának tézisei, 1998: 159) A Fórum egyébként különböző munkacsoportokban az Európai Bizottság ajánlására kilenc témában fejtette ki tevékenységét:
-	hatás a szervezetekre és a munkára,
-	egyéni hozzáférés az információs társadalomban,
-	társadalmi és demokratikus élet a virtuális közösségben,
-	egy átláthatóbb és jobb közszolgáltatás felé,
-	kulturális dimenzió,
-	az egyén védelme, a sértő tartalom, az elektronikus csalások és a terrorizmus ellen,
-	tartós globális fejlődés megvalósítása,
-	a (multi)média jövője, 

Így végeredményben nagyban köszönhető a Fórum munkájának, hogy egy szociálisan és kulturálisan érzékenyebb információs politika megvalósulása előtt nyílt meg az út a későbbiek folyamán.

2.3.3	Új hivatalos közlemények és az 1994-es akcióterv felülvizsgálata (1996-1997)

1996 és 1997 csendes vizsgálódásokkal és szorgos munkával telt az Európai Uniós információs politika terén. Az apparátus a korábban kijelölt Akcióterv végrehajtására koncentrált, majd a terv 1996-os meghosszabbításával az elért eredmények megszilárdítására. Eközben számos új területen kezdték el mélyrehatóbban is megvizsgálni, hogy vajon az információs forradalom milyen változásokat hozhat a közel-és távoljövőben. 

1996 júliusában az Európai Bizottság Zöld Könyvet jelentett meg az információs társadalom legfontosabb társadalmi kihívásairól (Living and Working in the Information Society: People First – Green Paper). A könyv elsősorban azzal foglalkozott, hogy az új technológiák hogyan változtatják meg a munkaszervezeteket és az emberek mindennapi életét. Ezek szerint az új technológia gyorsabb társadalmi változásokat generál, mint kezdetben gondolták. Lehetőségeket teremt a jólét növelésére, magasabb életszínvonal elérésére és jobb minőségű szolgáltatások igénybevételére. Ez azonban nem csupán egy távoli jövő ígérete, hanem fokozatosan a mindennapi valóság része is. Az információs társadalom nem a jövő társadalma, hanem a jelen hétköznapjaié. Persze országtól, régiótól és szektortól függ, hogy milyen hatásokat fejt ki. Ugyanakkor az előnyök és költségek egyelőre aránytalanul oszlanak meg az Európai Unió különböző részei és a polgárai között. Az embereket érdeklő két legfontosabb kérdés, amikre megnyugtató választ kell adnia a jövő politikájának, hogy:
-	mi történik a foglalkoztatottsággal, több munkahely jön létre, vagy több munkahely tűnik el?
-	nem fog-e elmélyülni a szakadék a fejlettebb és fejletlenebb területek, a fiatalok és az öregek, a képzettek és a képzetlenek között?

Ezen kérdések nem teoretikusak és megválaszolásukon múlik az Európai Unió jövője. Az EU célként tűzte ki a társadalmi kohézió megőrzését. Érezni, hogy ezzel a hivatalos dokumentummal fordulóponthoz érkezett az információs politika: a gazdasági vonatkozásokat kezdték fokozatosan alárendelni a társadalmiaknak.

Ugyanebben a hónapban – 1996 júliusában vizsgálták felül és hosszabbították meg az 1994-es Akciótervet, hogy elindítsák annak második szakaszát (Information Society: From Corfu to Dublin – The new emerging priorities). A felülvizsgálat során négy fő információs politikai irányvonalat határoztak meg, amelyek hasonló súllyal estek latba:
-	A gazdasági környezet fejlesztése: a telekommunikáció liberalizációja legkésőbb 1998 január elsejéig be kellett, hogy fejeződjön az egész Európai Unióban. Ez azt is jelentette, hogy a belső piaci verseny érdekében növelni kellett az egymáshoz kapcsolódó nemzeti szabályozások átláthatóságát és konzisztenciáját. Illetve elő kellett segíteni az információs infrastruktúra gyors elterjedését, különösen a kis-és középvállalkozások számára.
-	Befektetés a jövőbe: Az információs társadalom tudásalapú társadalom. Ez azt jelenti, hogy a következő kutatási keretprogramban hangsúlyozott szerepet kell kapnia az információs vonatkozású kutatás-fejlesztésnek. De az oktatási rendszer is megújulás előtt áll.

Ez az 5-ik keretprogram 1998-as elindításával meg is valósult.

-	Középpontban az emberek: A szolgáltatások és a tartalom kialakításánál hangsúlyozottabban kell az emberi elvárásokra válaszolni. Ehhez igen fontos a Strukturális Alapok információs célokhoz való közelítése.
-	A globális kihívások elfogadása: A növekvő globalizáció a világot átfogó szabályozásokat tesz szükségessé. Az információs társadalom a globális társadalom, ami azt is jelenti, hogy a világ egészét integrálni kell a 21-ik század társadalmába.

A felújított Akcióterv jelzi, hogy az európai információs politika néhány év alatt fokozatosan az egész európai intézményrendszert behálózta. Az információs társadalmi elképzeléseket beemelték a hagyományos célkitűzésrendszerekbe. A gazdaságpolitika, a szabályozás, az oktatás, a strukturális alapok forrásainak felhasználása, a kutatási-fejlesztési keretek és a nemzetközi törekvések is információs társadalmi színezetet kaptak.

1997-ben ez a tendencia csak tovább erősödött. Az Európai Unió a telekommunikáció, a média és az informatika fokozatos egybeolvadásának – konvergenciájának – elősegítésére koncentrált, mind szabályozási, mind gazdasági értelemben. A cél az erős infrastruktúra kiépülése előtt tornyosuló akadályok elhárítása volt. A konvergencia piaci folyamata már elindult, a kérdés, hogy ez milyen politikai lépéseket tesz szükségessé. A konvergenciáról szóló Zöld Könyv (Convergence of the telecommunications, media and information technology – Green Paper) javaslatokat fogalmazott meg az előnyök minél átfogóbb kiaknázása érdekében, ami széleskörű társadalmi vitát generált. A szabályozási lépések egy egységes környezet megteremtésére azonban évtizedes munkát jelentenek.

Még ebben az évben ismertette a foglalkoztatási és szociális ügyek biztosa Padraig Flynn az 1995-ben felállított szakértői csoport jelentését az információs társadalomról (Building a European Information Society for us all – Final Report of the High Level Group of Experts on the Information Society). A címében már kísértetiesen az eEurope 1999-es „információs társadalmat mindenkinek” elvét magában foglaló anyag egy erős társadalmi kohézióval jellemezhető információs társadalom felépítését tartotta csak elfogadhatónak. Épp ezért arra kereste a választ, hogy vajon milyen intézkedésekkel segíthető elő annak megvalósulása. Több mint 30 ajánlást fogalmazott meg a gazdasági vonatkozásúaktól – mint például a foglalkoztatásra vagy a regionális kohézióra vonatkozókat – a szociális irányultságúakig, mint például az életminőség, egészségügy és demokrácia javítása. Tekinthetünk úgy is erre a dokumentumra, mint az 1999-es eEurope előfutárára, mert már magában hordozta annak széles látókörű információs képét és jócskán meghaladta a Bangemann-jelentésben foglalt kizárólag gazdasági természetű célokat. A legfontosabb ajánlások:
-	a tudás és az információs jártasságok megszerzését támogatni kell (oktatási hálózat kiépítése, képzések újfajta finanszírozása, oktatási módszertan megújítása),
-	a közszolgáltatások az információs társadalom építésének motorját jelenthetik (infrastruktúra építés helyett tartalomszolgáltatás),
-	fontos a virtuális értéklánc kihasználása, az elektronikus kereskedelem támogatása (mérhetővé tett és megbízható szolgáltatások),
-	rugalmas foglalkoztatottságra kell törekedni (szervezeti megújulás, outsource és távmunka),
-	cél az információs társadalom mindenkinek megvalósítása (társadalmi részvétel növelése és speciális csoportok bevonása),
-	az európai sokszínűséget meg kell őrizni (a lokális középpontba helyezése, multikulturalizmus, multimédia)
-	a demokrácia erősítése továbbra is feladat (átláthatóság, a pluralizmus fenntartása)

Vagyis a hagyományos évtizedes európai célok új köntösben jelentek meg, az információs társadalom köntösében. Látva ezeket az új célkitűzéseket, az európai integrációs politika mindenkori hosszú távú terveit ismerhetjük fel, egy olyan jól integrált Európa kiépítésére, amely egyszerre sokszínű, de ugyanakkor társadalmilag egységes. Gazdasági egységesülés és sokrétű kulturális önazonosság egyszerre elérni kívánt távlatok.

2.3.4	Előtérben a promóció és az új kutatási-fejlesztési keretprogram (1998)
1998-ban az ISPO tevékenységi rendszerét megváltoztatták és ezzel kapcsolatosan új nevet is kapott, projekt-irodából promóciós-irodává nevezték át. Ez szorosan összefüggött az Európai Unió 1998 márciusi döntésével, amelyben PROMISE névvel egy 1998-2002 közötti programot fogadtak el az információs társadalommal kapcsolatos promóciós aktusok összehangolt koordinálására. 1999 februárjában az ISPO internetes oldalát ezen program keretén belül felújították és az információs társadalom hivatalos oldalává, majd 2001 áprilisától az integrált európai weboldal információs társadalommal foglalkozó tematikus részévé tették. 

1998-ra az Európai Unió információs politikája kellően megerősödött ahhoz, hogy szélesebb társadalmi körben is népszerűsítsék. Ugyanakkor a sokmillió európai polgár egyre inkább érezte a mindennapjaiban is az információs társadalmi változásokat, így a vezetés részéről politikai igény merült fel, hogy ismertebbé tegyék az információs politikát és növeljék az ezzel kapcsolatos társadalmi tudatosságot. A PROMISE céljai:
-	a társadalmi tudatosság és az információs társadalmi hatások megértésének növelése, hogy az emberek aktívabban legyenek képesek részt venni az új folyamatokban,
-	a technikai, gazdasági, társadalmi és szabályozási aspektusok elemzésének segítségével a társadalmi és gazdasági előnyök optimalizálása és az együttműködés elősegítése az európai és a különböző nemzeti szintek között,
-	az európai szerep és jelenlét erősítése az információs társadalom globális szintjén.

A gyakorlatban promóció keresztbemetszi a szektorokat és a különböző szinteket, így összefogja a nemzeti, regionális és lokális kezdeményezéseket. Sokban köszönhető az 1999-es újfajta politika sikere ennek a promóciós programnak.

1998-ban indították útjára az ötödik keretprogramot is, amely kutatási, technológiai és fejlesztési célokat illetve forrásokat jelölt meg 1998-2002-re vonatkozó időszakra. A két legfontosabb cél az ipari-információs versenyképesség növelése és e mellett az európai polgárok életminőségének javítása volt. Az újonnan, ekkor indított Információs Társadalom Technológiák (Information Society Technologies – IST) program a korábban már említett ACTS, Esprit és Telematics Applications programok céljait összegzi egyetlen programba. Az IST már reflektál a média, távközlési és informatikai technológiában tapasztalható erős konvergencia folyamatra. A programot az Európai Bizottság Információs Társadalom igazgatósága (DG) vezeti és az öt év alatt 3,6 milliárd eurót kívánnak elkölteni erre a célra.

3.	Az Európai Unió, mint információs társadalmak sokasága

3.1 Alaptrendek és alapadatok

1993-ban, amikor az Unióban az első összehangolt, információs társadalommal kapcsolatos lépést megtették, a világ még előtte volt annak a technológiai robbanásnak, amely az évtized végére nyilvánvalóvá tette, hogy egy új gazdasági termelési mód köszöntött be az információs technológiák tömeges elterjedésével. 

A Bangemann-korszak alatt az Internet és a mobiltelefónia hatalmas fejlődésen ment keresztül. Egészen 1997-ig – amikorra beértek a tudatos európai információs politika első gyümölcsei – úgy tűnhetett, hogy az új korszakot teljesen az USA fogja uralni. Ekkorra azonban az európai technológia- és gazdaságpolitikában az információs társadalom még hangsúlyosabbá vált és az 1998-ban induló (2002-ig érvényben lévő) új – ötödik – keretprogramban központi szerepet töltöttek be az Információs Társadalom Technológiák (IST – Information Society Technologies). A program elsősorban a kis-és középvállalkozások, illetve a szélesebb társadalmi felhasználás felé nyitott. Az, hogy a jövőben mely világgazdasági régió tud versenyképes maradni, jelentős részben azon múlik ugyanis, hogy a legújabb technológiának a kifejlesztését és annak tömeges elterjesztését ki tudja sikeresebben véghezvinni. 

A hardver-szoftver-rendszer alapiparágak terén az európai részesedés stagnált az utóbbi években, a figyelem pedig az Internet, a tartalomipar és leginkább a mobil távközlés felé fordult. Bár az „információs forradalmi” folyamatot az Egyesült Államok vezeti, az európai régió mégis lépéselőnybe tudott kerülni a mobil technológia terén a NOKIA, az ERICSSON, a SIEMENS és az ALCATEL révén.

Ha az adatokat tekintjük, akkor azt láthatjuk, hogy a Bangemann-korszak végén, 1999-ben az európai információs és kommunikációs technológiai piac fejlődése volt a legnagyobb arányú a világon. Az EITO adatai szerint 1999-ben az ICT hardver, szoftver és szolgáltatás-piaca 9,9 százalékkal bővült Nyugat-Európában, így értéke elérte a 435 milliárd eurót. 

Az ICT piac fejlődésének aránya (%-ban)
| 1999 | 2000
Nyugat-Európa | 9,9 | 8,9
Japán | 4,7 | 6,3
USA | 8,1 | 7,6
Globálisan | 8,8 | 8,8
Forrás: EITO

Ugyanakkor azonban Európa több információs és kommunikációs terméket importál, mint amennyit exportál. Sem a hardver, sem a szoftver piacon nincsenek igazán olyan hatalmas európai cégek, amelyek lényegesen bele tudnának szólni a verseny egészébe, miközben egyes területeken azért vannak szép eredmények – például a Bull, a SAP és a Siemens révén. De az összes nagy operációs rendszert gyártó cég amerikai, így a Microsoft, a Novell és az Oracle is. Ugyanakkor azonban lassú eltolódás indult meg a piacon a telekommunikáció felé, és a kétezres évek első évtizedére ez egyre inkább jellemző lesz.

Ha mélyebben a folyamatok mögé tekintünk, akkor azt láthatjuk, hogy a fentebb elmondottak igen általánosak, hiszen Nyugat-Európán belül is nagyok a különbségek. A piac több mint 2/3-át ugyanis 4 ország birtokolta 1999-ben – bár a különbségek csökkennek, elsősorban a mediterrán országok erősödése miatt.

Nyugat-Európa információs és kommunikációs piacának részesedése országonként 1999-ben
(%-ban)

Németország | 22,5
Anglia | 18,7
Franciaország | 16,4
Olaszország | 11,4
Spanyolország | 5,1
Svájc | 3,7
Nyugat-Európa egyéb országai | 22,2
Összesen | 100,0
Forrás: EITO

Az információs technológiához hasonlóan a hagyományos telekommunikációs piac fejlődésében is nagy eltérések várhatóak az egyes európai országokban, hiszen például Görögországban, Olaszországban és Ausztriában jóval az európai átlag feletti növekedési arányt jósolnak, miközben a mobil lefedettségben és használatban világelső skandináv térség mellé nagy ütemben zárkózik fel Olaszország és Németország vezetésével a többi nyugat-európai ország. 

Nyugat-Európa információtechnológiai és telekommunikációs piacainak éves fejlődési aránya (%-ban)
| információtech. | telekommunikáció
1995 | 7,9 | 9,3
1996 | 6,7 | 8,5
1997 | 8,6 | 8,0
1998 | 9,4 | 8,5
1999 | 9,7 | 6,7
2000 | 9,5 | 5,6
Forrás: EITO

A táblázat adatai arra mutatnak, hogy a telekommunikáció fejlődését a Bangemann-korszak végére felülmúlja az információtechnológiáé: az infrastruktúrán alapuló szolgáltatások szerepe egyre inkább felértékelődik.

3.2. Információs társadalom sikerországok

Az általános trendek mögött számos sikertörténetet találhatunk, mind politikai mind gazdasági szempontból. A sikerországok már a kilencvenes évek közepén – a Bangemman-jelentéssel egy időben – kidolgozták saját információs stratégiáikat, így például Dánia, Finnország és Nagy-Britannia. A stratégia folyamatos felújítása révén ezek az országok azóta is élen járnak a folyamatokban. 

Az elsődleges cél a PC-ellátottság növelése és az Internet-gazdaság fejlesztése volt. Ehhez a nyugat-európai országokban különböző programokat hirdettek meg. Az információs társadalom – például a brit DTI-ben (Department of Trade and Industry) – a versenyképesség megőrzését-növelését jelenti. Példaként említhető Írország is, amely élenjár a tartalomipari fejlesztésekben – ahol például az egyesült államokbeli MIT hozott létre európai kutatóhelyet.

Az infrastruktúra fejlesztésben követendő példaként lehet kiemelni Stockholm „behuzalozását”. Stockholmban sokkal gyorsabban terjedt el az Internet, mint bármely más európai fővárosban – 1999-re a 60%-ot is meghaladta az ellátottság, melynek nagy része kábeltelevíziós kapcsolat volt. Ugyanakkor az erre épülő szolgáltatásokban is élen jártak-járnak, így az online banki tranzakciókban és az elektronikus kereskedelemben. Így lett Stockholm az elektronikus kereskedelem egyik élő kísérleti terepe az ezredfordulóra.

De nem csak Stockholm, hanem az egész észak-európai régió – Finnország, Dánia, Norvégia, Izland és Svédország – Európa legfejlettebb részének tekinthető az információs társadalom szempontjából. A hihetetlenül magas mobiltelefon penetráció ebben a régióban – leginkább Finnországban – már az 1990-es évek közepén előre vetítette az európai fejlődés ezen kitörési pontját.

1999-re azonban már egyre kevésbé lehetett földrajzilag vagy gazdasági ágazatokban jól behatárolni az európai információs fejlődést. Napjainkra pedig egyre inkább kirajzolódik az európai felzárkózás útja: az északi államokhoz felzárkóznak a déliek, a nyugatiakhoz pedig a keletiek. Bár Németország, Franciaország, Spanyolország és Olaszország későn ébredtek, de annál nagyobb lendülettel vetik bele magukat az információs társadalom fejlesztésébe. 

4.	Befejezés

A szakmai jelentésgyártás és a politikusi konferenciák 1993-tól tartó korszakából kilépve az európai információs politika 1998 végére a szélesebb közönséghez kezdett el szólni. Megkezdődött a jelszavakon túl is az emberek bevonása az információs társadalomba. A politikacsinálók kezdték komolyan venni az „információs társadalom mindenkinek” elgondolást. Gyakorlatilag a társadalmi jellegű információs politikai fordulatnak már csak deklarálnia kellett önmagát, amit az eEurope-pal meg is tett. Azonban ez a szemléletváltás fokozatosan és folyamatosan ment végbe évek hosszú során és nem egyik pillanatról a másikra, csupán az eEurope megjelenésekor. 

Az eEurope a kilencvenes évek európai információs fejlődésének szerves folytatása, mégis új korszaknak tekinthető a Bangemann nevével fémjelzett 1993 és 1999 közötti gazdaságközpontú korszak után. Míg ugyanis 1999-ig az információs politikai intézkedések gazdasági célúak, az ekkor készült elemzések, valamint a retorika pedig társadalmiak voltak, addig 1999-től ez megváltozott: az addig csak inkább papíron létező társadalmi érzékenység kezdett a konkrét akciókban is testet ölteni. Ennek a magas szintű megvalósításához kellett azonban egy új stratégia és egy azon alapuló új akcióterv is.

Melléklet:

Statisztikai adatok (abc-sorrendben az Európai Unió tagállamai, majd összehasonlításul néhány Európai Unión kívüli ország)

| 100 főre jutó telefonvonalak száma
| 1990 | 1991 | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | 1999 | 2000 | Növekedési Ütem 1990=100
Ausztria | 42 | 43 | 45 | 46 | 47 | 48 | 49 | 49 | 47 | 47 | 113
Belgium | 39 | 42 | 44 | 45 | 46 | 47 | 48 | 50 | 50 | 50 | 128
Dánia | 57 | 58 | 59 | 60 | 61 | 62 | 63 | 66 | 68 | 70 | 124
Egyesült Királyság | 44 | 45 | 47 | 49 | 50 | 52 | 54 | 55 | 57 | 57 | 129
Finnország | 54 | 54 | 54 | 55 | 55 | 56 | 55 | 55 | 55 | n/a | 102
Franciaország | 50 | 51 | 54 | 55 | 56 | 56 | 58 | 58 | 58 | 58 | 116
Görögország | 39 | 45 | 46 | 48 | 49 | 52 | 52 | 52 | 53 | n/a | 135
Írország | 28 | 29 | 33 | 34 | 37 | 38 | 41 | 43 | 48 | n/a | 171
Hollandia | 46 | 47 | 50 | 51 | 52 | 53 | 57 | 59 | 61 | n/a | 132
Luxemburg | 48 | 50 | 54 | 56 | 57 | 63 | 67 | 69 | 72 | n/a | 151
Németország | 47 | 42 | 46 | 48 | 50 | 54 | 55 | 57 | 59 | 60 | 128
Olaszország | 39 | 40 | 42 | 43 | 43 | 44 | 45 | 45 | 46 | n/a | 119
Portugália | 24 | 26 | 33 | 35 | 36 | 38 | 40 | 41 | 42 | 43 | 179
Spanyolország | 32 | 34 | 37 | 38 | 39 | 39 | 40 | 41 | 42 | 42 | 131
Svédország | 68 | 69 | 68 | 68 | 68 | 68 | 68 | 67 | 66 | n/a | 98
Norvégia | 50 | n/a | 57 | 59 | 62 | 66 | 71 | 73 | 146
Svájc | 57 | | 63 | 65 | 66 | 69 | 70 | 72 | 126
USA | 55 | 56 | 58 | 60 | 63 | 64 | 64 | n/a | 67 | n/a | 122
Kanada | n/a | 55 | 59 | n/a | 65 | n/a | n/a
Japán | n/a | 50 | 50 | n/a | 56 | n/a |
Csehország | n/a | 27 | 31 | n/a | 37 | n/a | n/a
Lengyelország | n/a | 17 | n/a | n/a | 26 | n/a |
1. Táblázat. Forrás: ITU (International Telecommunication Union), 2001.

| 1000 lakosra jutó számítógépek száma
| 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | 1999 | 2000
Ausztria | 162 | 174 | 211 | 233 | 257 | 277
Belgium | 178 | 217 | 245 | 286 | 315 | 345
Dánia | 270 | 304 | 360 | 377 | 414 | 432
Egyesült Királyság | 201 | 216 | 239 | 268 | 303 | 338
Finnország | 232 | 279 | 311 | 349 | 360 | 396
Franciaország | 135 | 152 | 163 | 193 | 222 | 305
Görögország | 33 | 35 | 45 | 52 | 60 | 71
Hollandia | 200 | 231 | 281 | 324 | 360 | 395
Írország | 183 | 210 | 241 | 272 | n/a | 365
Luxemburg | n/a | 388 | 383 | 401 | 396 | 459
Németország | 178 | 209 | 239 | 279 | 297 | 336
Olaszország | 84 | 92 | 113 | 174 | 192 | 209
Portugália | 55 | 67 | 74 | 81 | 93 | 105
Spanyolország | 61 | 79 | 97 | 109 | 122 | 143
Svédország | 249 | 294 | 339 | 395 | 451 | 507
Norvégia | 273 | 317 | 361 | 405 | 450 | 491
Svájc | 283 | 339 | 395 | 421 | 462 | 503
USA | n/a | 403 | 450 | 456 | 511 | 585
Kanada | | 297 | n/a | 331 | 361 | 390
Japán | | n/a | 228 | 237 | 287 | 315
Csehország | n/a | 63 | 81 | 97 | 107 | 122
Lengyelország | | 40 | n/a | 49 | 62 | 69
	2. Táblázat. Forrás: ITU (International Telecommunication Union), 2001

Bibliográfia:

Bangemann-jelentés: Európa és a globális információs társadalom (in: Mi a jövő, OMFB-ORTT-HÉA, 1998, 44-79). Angolul:
http://europa.eu.int/ISPO/docs/basics/docs/bangemann.pdf 

Building a European Information Society for us all – Final Report of the High Level Group of Experts on the Information Society
http://europa.eu.int/ISPO/docs/topics/docs/hlge_final_en_97.rtf 

Convergence of the telecommunications, media and information technology –  Green Paper:
http://europa.eu.int/ISPO/convergencegp/greenp.html 

eEurope Action Plan
e-Europe Akcióterv (2000 júniusi akcióterv, magyarul ld.:
http://www.inco.hu/inco4/kozpont/ovocikk1.htm)

eEurope+2003: A co-operative effort to implement the Information Society in Europe – Action Plan (prepared by the Candidate Countries with the assistance of European Commission) June 2001
http://europa.eu.int/information_society/international/candidate_countries/index_en.htm 

Európa a globális információs társadalom élvonalában: folyamatos akcióterv (Európai Bizottság) (in: Mi a jövő, OMFB-ORTT-HÉA, 1998, 173-201)

Growth, competitiveness and employment: the challenges and courses for entering into the XXIst century – White Paper

Az információs társadalom fórumának tézisei (Információs Társadalom Fórum) (in: Mi a jövő, OMFB-ORTT-HÉA, 1998, 159-172)

Information Society: From Corfu to Dublin – The new emerging priorities:
http://europa.eu.int/ISPO/docs/policy/docs/596dc0395/596dc0395_en.doc 

"Living and Working in the Information Society: People First" – Green Paper:
http://europa.eu.int/ISPO/infosoc/legreg/docs/people1st.html 

Miniszteri Konferencia a globális információs társadalomról: tíz kérdés az információs társadalomról; Jacques Santer, Klaus Hänsch, Al Gore beszédei (G7) (in: Mi a jövő, OMFB-ORTT-HÉA, 1998, 80-94)

Molnár Szilárd – Z.Karvalics László: Gyökerek és szárnyak: Európa és az ICT-ipar kihívása. (ITTK, Budapest, 2000 január)

Towards the Information Society (Az Európai Unió információs társadalom politikájának története) http://europa.eu.int/information_society/basics/history/index_en.htm

Z. Karvalics László: Az információstratégiák kialakulása és jellemzői (in: Mi a jövő, OMFB-ORTT-HÉA, 1998, 295-322)

Hasznos linkek:

DGXIII. Az Európai Unió Információs Társadalom Igazgatósága
http://europa.eu.int/comm/dgs/information_society/index_en.htm 

Az Európai Unió (központi internetes oldal)
http://europa.eu.int 

Information Society Forum
http://europa.eu.int/ISPO/policy/isf/Welcome.html 

Information Society Project (1998-tól Promotion) Office
http://www.ispo.cec.be 

Information Society Technologies – Európai Uniós pályázatok
http://www.cordis.lu/ist 

Fogalomtár

Dirigizmus: Azon viselkedésmód, amikor egy hatalmi-uralmi helyzetben levő szervezet vagy egyén nagyon szorosan előírja, hogy mit kell tenni.

e-Learning: távtanulás. Az információs és kommunikációs eszközök segítségével közvetített tanulási folyamat, ami nem igényli a tanár és diák egy térben, egy időben való jelenlétét.

Elektronikus kereskedelem: Az információs és kommunikációs eszközök segítségével többnyire az Interneten folyó kereskedelem. Több formája is ismert. Egyrészt függ a közvetítő eszköztől (pl. mobiltelefon vagy számítógép) másrészt attól, hogy cégek közötti (B to B: business to business) vagy cég és vásárló közötti (Business to Consumer) tranzakcióról van-e szó.

Elektronikus posta: Más néven e-mail, elektronikus levelezés. A kommunikációs hálózatok által közvetített szolgáltatás, amely elektronikus címek között tesz lehetővé szöveges üzenetküldést illetve más adatok (például képek, dokumentumok) igen gyors továbbítását elektronikus formátumban.

Globális információs társadalom: az információs társadalomnak arra a működésmódjára utaló kifejezés, hogy az a világ egészén hat, elindítva egy a világ egészét átfogó együttműködési rendszert. Ez nem jelenti azt, hogy az információs társadalom planetáris, fontos jellemzője ugyanis, hogy a világon nem mindenki a részese, rengetegen kizáródnak, miközben azonban azok életére is hatással lehet (ld. még információs társadalom!) .

Információs forradalom: Az az elképzelés, hogy az információs társadalmi átalakulás rendkívül gyorsan generál alapvető változásokat a társadalmak működésében. Az ipari forradalom mintájára elterjedt kifejezés.

Információs infrastruktúra: az információs és kommunikációs eszközökből álló technológiai háttérrendszer, amely az információs társadalom működésének alapját jelenti, akárcsak az elektromos hálózat az ipari társadalomnak.

Információs kihívás: legkorábban a második világháborút követően, legkésőbb az 1990-es évek legelejétől az információs és kommunikációs eszközök társadalmi elterjedtsége alapvetően alakítja át a társadalom működését, ami megváltoztatja a korábbi működésmódot, mindez kihívás elé állítja a társadalom egészét. 

Információs és kommunikációs technológia: az információ kezelésére, tárolására, feldolgozására, előhívására és közvetítésére alkalmas berendezések. Elsősorban média, távközlési és informatikai eszközök, így televízió, telefon, fax, nyomtató, modem, számítógép stb.

Információs társadalom: az a társadalmi együttműködési mód, amelyben az információkkal kapcsolatos műveletek és a tudás játsszák a központi szerepet. (ld. még globális információs társadalom!)

Információs politika: az a politikai ágazat, amely az információs kihívásra adandó politikai válaszokkal foglalkozik.

Információs stratégia: központi politikai program, amely az 1990-es évek elejétől vált meghatározóvá a közép-és hosszútávú politikai tervezésben. Összekapcsolja a korábban különálló területként kezelt információs infrastruktúra fejlesztését, a társadalom egyes területeinek informatizálását és az információs iparfejlesztést. Ennek az új politikai ágazatnak ezt követően vezető szerep jut a gazdasági, az oktatáspolitikai, a tudományos és lassacskán a társadalompolitikai célok meghatározásában is. 

Interoperabilitás: Az a képesség, hogy két különböző alapon felépülő rendszer köztes szabványok segítségével képes kommunikálni egymással. Nagyon fontos technikai képesség, amely lehetővé teszi a különböző rendszerek összekapcsolását egyetlen átfogó hálózatba.

Konvergencia: az a folyamat, amelynek során a korábban önálló média, távközlés és informatika területei fokozatosan összeolvadnak, ezáltal a piacok, cégek, szaktudások versengő helyzetbe kerülnek, ami politikai-szabályozási és gazdasági kérdéseket vet fel.

Kritikus felhasználói tömeg: egy szolgáltatás-vállalkozás esetében az a felhasználói-fogyasztói mennyiség, amely rentábilissá teszi a működést. Más értelemben az a küszöb, ahonnan egy adott eszköz (például mobiltelefon) használata bevettnek, elfogadottnak és elterjedtnek számít.

Protekcionizmus: Az (az elsősorban gazdasági) viselkedésmód, amely előnyben részesíti a saját (nemzeti vagy közösségi) szervezeteit, illetve annak produktumait.

Szélessávú hálózat: a kommunikációs hálózat adatáteresztő képességére utal. Szélessávú egy hálózat, ha igen gyors adatforgalmat tesz lehetővé. Ilyen például az üvegszálon folyó adatforgalom.

Szellemi tulajdonjogok: a szellemi úton létrehozott termékek felett gyakorolt, a törvény által is védett tulajdonjog. Védelme különösen fontos az információs társadalomban, ahol a szellemi termékek többnyire könnyen és kis költséggel reprodukálhatók (pl. szoftverek), ezért gyakran sérül ez a jog.

Távmunka: a munkavégzésnek az a formája, amely elsődlegesen nem a munkahelyen (többnyire irodában) zajlik, hanem attól távol (például otthon, vagy közlekedési eszközön, a szabadban) információs és kommunikációs eszközök igénybevétele segítségével.

Telematikus szolgáltatások: Olyan szolgáltatások, melyeket az információs és kommunikációs eszközök segítségével nyújtanak.

Tudásgazdaság: Az információs gazdaság továbbfejlesztett változata. Az információ és tudás gazdaságban, a gazdasági növekedésben játszott szerepét emeli ki. A modern növekedés elméletek szerint a tudás az a tényező, amely a gazdasági növekedés alapját képezi, azáltal, hogy növekvő hozamhoz juttatja a befektetőket.

Városi információs szupersztráda: az az elképzelés, hogy az információs szupersztráda (Internet) elterjesztése, az ahhoz való kapcsolódás a városokban elsőrendű feladat és ezzel jelentős minőségjavulás érhető el a városok működésében, illetve a városi lakosok együttélésében.

Virtuális közösség: Az információs és kommunikációs technológiák használata révén szerveződő közösség, melynek tagjai akár egymástól távol, egymást személyesen nem ismerve is tagjai lehetnek ugyanannak a közösségnek.